Forstår at det føles skummeltFått beskjed om å begynne å trappe ned på progesteronstøtta nå, annenhver dag med og uten, men jeg tør ikke slutte enda. Er sååå redd for at noe skal skje![]()
![]()
![Red heart :heart: ❤️](https://cdn.jsdelivr.net/joypixels/assets/8.0/png/unicode/64/2764.png)
Follow along with the video below to see how to install our site as a web app on your home screen.
Notat: this_feature_currently_requires_accessing_site_using_safari
Forstår at det føles skummeltFått beskjed om å begynne å trappe ned på progesteronstøtta nå, annenhver dag med og uten, men jeg tør ikke slutte enda. Er sååå redd for at noe skal skje![]()
![]()
Takk!! Så godt å høre at det gikk fintSniker fra slutten av september. Jeg fikk samme beskjed. Trappet ned i uke 9 i én uke og så sluttet jeg. Litt skummelt, men gikk fint!
Ja det er nok en irrasjonell frykt, for vet jo som du sier at morkaken står jo for produksjon nå. De tablettene jeg tar er vel bare en dråpe i havet nå i forhold til hva kroppen produserer... Men ja, er så redd for enhver endring kjenner jeg. Takk for betryggende ordForstår at det føles skummeltMen nå er du kommet så langt at morkaken står for produksjonen ❤ Så det går nok fint skal du se
Jeg sluttet selv i uke 8
Hadde ofte blødninger i mitt første vellykkede svangerskap, alt var fint og barnet er 2 år i dagEr 15+3 og har blødd litt et par dager nå
Ikke kjempemye, men har vært endel ferskt på papiret.
Noen som har opplevd lignende?
Ikke fått tatt ultralyd siden ingen ultralydkyndige var på jobb…
Ikke helt det samme....Men føler ennå ikke noe glede over dette svangerskapet...Det snur opp ned på livet mitt som eg endelig hadde fått sånn delvis styr på(sånn at eg selv var fornøyd) men nå blir det tilbake til før bare med en ekstra baby(nr 4). Er også veldig bekymret for sjalusi fra minstemann og eg vil helst gi han all oppmerksomheten...sånn at eg vurderer å ikke amme babyen tilogmed...tenker også på utfordringene med å oppdra 2 små samtidig med ei på 11 og ein på 14...Håpe gleden kjem etterkvertHei! Her er alt egentlig bra. Var på TUL i dag og alt så fint ut. Det var første gang med ultralyd på magen og ikke vaginalt. Nå er jeg øm, besten litt vondt (kjennes nesten ut som blåmerke, men ikke noe synlig) på magen der ultralyden ble gjort og det var tidvis vondt da jordmor holdt på. Syntes hun presset så hardt. Noen andre som har opplevd det?
Og så sliter jeg med at jeg ikke kjenner på noe glede. Jeg føler den forsvant med første svangerskap som endte i MA. Og nå klarer jeg ikke la meg selv glede meg over at dette med all sannsynlighet går bra. Jeg synes det er ganske tungt. Alle andre er så glade rundt meg.
Vi får oppfølging fra dps pga samboers oppvekst og min egen. Så hjelp får vi masse av. Lurer mest på om andre har opplevd noe av det samme - alltid en trøst å ikke føle seg alene.
Skjønner at det kan bli vanskelig! Men tror du vil få veldig mye glede i lengden at nr 3 ikke blir minstemann alene. Tror de vil få mye glede av hverandre. Foreldrerådet har en episode om søsken/søskensjalusi med mange gode tips til hvordan overgangen kan bli mindre for nr 3.Ikke helt det samme....Men føler ennå ikke noe glede over dette svangerskapet...Det snur opp ned på livet mitt som eg endelig hadde fått sånn delvis styr på(sånn at eg selv var fornøyd) men nå blir det tilbake til før bare med en ekstra baby(nr 4). Er også veldig bekymret for sjalusi fra minstemann og eg vil helst gi han all oppmerksomheten...sånn at eg vurderer å ikke amme babyen tilogmed...tenker også på utfordringene med å oppdra 2 små samtidig med ei på 11 og ein på 14...Håpe gleden kjem etterkvert![]()
Ja..Fordelen er jo absolutt at han ikke blir "enebarn"...Alt blir nok bra tilslutt,krever bare litt omstilling...Takk for tips om foreldrerådetSkjønner at det kan bli vanskelig! Men tror du vil få veldig mye glede i lengden at nr 3 ikke blir minstemann alene. Tror de vil få mye glede av hverandre. Foreldrerådet har en episode om søsken/søskensjalusi med mange gode tips til hvordan overgangen kan bli mindre for nr 3.