Hei!
Lillebror er 2 uker i dag, og ny hverdag begynner å sette seg.
Med storesøster(5år) hadde jeg mye barseltårer, men denne gangen er det helt ekstremt føler jeg. Det har ikke gitt seg enda. Det handler stortsett om storesøster, da tårene kommer.
Hvis hun og pappa krangler/diskuterer som ender i gråt hos hun f.eks så kommer klumpen i halsen og tårene mine presser på. Hver gang hun gråter, kommer klumpen i halsen min. Slik var det ikke før!
Vi har alltid gjort ting sammen alle vi tre, kino, bade, sosialt, turer i skogen ect.
Mannen jobber turnus, så han jobber kvelder noen dager i uka. Så nå må jeg legge hun, samtidig som lillebror må være med. Nå mens mannen er i perm har han stortsett hentet hun i bhg, fordi jeg sitter å ammer. Så hver dag hun kommer hjem sitter jeg opptatt med han.
Jeg gir hun masse oppmerksomhet uavhengig av om jeg ammer eller ikke, passer på å være med hun når lillebror sover osv.
Hun har ikke vist noen tegn til misunnelse enda, vil bare kose med lillebror, sier ifra at han er sulten osv.
Så det hele ligger hos meg, jeg er redd jeg ikke får nok tid med jenta mi, jeg er redd hun skal føle seg tilsidesatt av meg, alt ligger hos meg og mine følelser. Jeg strigråter bare nå mens jeg skriver dette liksom, helt håpløst!
Noen som har opplevd lignende? Vil det gå over snart? Noen som har noen råd til en knekt mamma?
Lillebror er 2 uker i dag, og ny hverdag begynner å sette seg.
Med storesøster(5år) hadde jeg mye barseltårer, men denne gangen er det helt ekstremt føler jeg. Det har ikke gitt seg enda. Det handler stortsett om storesøster, da tårene kommer.
Hvis hun og pappa krangler/diskuterer som ender i gråt hos hun f.eks så kommer klumpen i halsen og tårene mine presser på. Hver gang hun gråter, kommer klumpen i halsen min. Slik var det ikke før!
Vi har alltid gjort ting sammen alle vi tre, kino, bade, sosialt, turer i skogen ect.
Mannen jobber turnus, så han jobber kvelder noen dager i uka. Så nå må jeg legge hun, samtidig som lillebror må være med. Nå mens mannen er i perm har han stortsett hentet hun i bhg, fordi jeg sitter å ammer. Så hver dag hun kommer hjem sitter jeg opptatt med han.
Jeg gir hun masse oppmerksomhet uavhengig av om jeg ammer eller ikke, passer på å være med hun når lillebror sover osv.
Hun har ikke vist noen tegn til misunnelse enda, vil bare kose med lillebror, sier ifra at han er sulten osv.
Så det hele ligger hos meg, jeg er redd jeg ikke får nok tid med jenta mi, jeg er redd hun skal føle seg tilsidesatt av meg, alt ligger hos meg og mine følelser. Jeg strigråter bare nå mens jeg skriver dette liksom, helt håpløst!
Noen som har opplevd lignende? Vil det gå over snart? Noen som har noen råd til en knekt mamma?